11
LEIRIKOKOUKSET. 1

11.1
Ensimmäiset leirit vuosina 1885 ja 1888. 1

11.2
Loppukauden leirit 11

11 LEIRIKOKOUKSET

11.1
Ensimmäiset leirit vuosina 1885 ja 1888

Alkukesällä
1885 pidettiin Lappeenrannassa ensimmäinen suuri suomalaisten
asevelvollisten leiri. Tarkka-ampujapataljoonat, lehtitietojen mukaan
yhteensä noin 4 500 miestä[1]
saapuivat varuskunnistaan Lappeenrantaan. Suurin osa niistä matkusti
junalla, Viipurin pataljoona marssi ja Saimaan seudun
pataljoonat tuotiin vesitse. Mikkelin tarkka-ampujapataljoona
tuli tänne neljällä lotjalla ja kahdella höyryaluksella.
Miehistö sijoitettiin lotjiin ja upseerit tulivat höyrylaivalla.
Mikkelissä käytiin lähtöpäivänä  14.6. ensin kirkossa
lähtörukouksessa ja siirryttiin rankassa vesisateessa
aluksiin. Matkalla pataljoonan soittokunta soitti ja
laulajat lauloivat. Matka kesti yli yön ja seuraavana
päivänä oltiin Lappeenrannassa.[2]

Asevelvollisten
sotilaiden matka Lappeenrannan leirille herätti
väestössä suurta kiinnostusta. Muun muassa Turun pataljoonan
matkatessa junalla kohti Lappeenrantaa oli kaikilla pysähdysasemilla
kasapäin uteliaita.[3]
Viipurin pataljoona tuli muista pataljoonista poiketen leirille marssien.
Viipurissa saatteli sotilaita runsas joukko, jonka Ilmarinen-lehti
väitti suurimmalta osaltaan koostuneen "nuorista tyttö-hempukoista". Sotilaat marssivat
ensin kymmenen virstaa, kunnes lepäsivät ja sammuttivat
janoaan lähitaloista ostetulla maidolla. Yöpymispaikkaan
Torikan kylään saavuttiin laulaen ja musiikin soidessa.
Seuraavana päivänä päästiin Lappeenrantaan.
Siellä oli useita pataljoonia ihmettelemässä
pölyisiä ja matkasta väsyneitä marssijoita. Leirillä
levättiin hetki, moni asevelvollisista
ensimmäistä kertaa "vaatteesta tehdyssä tuvassa".
Tämän jälkeen saatiin hernekeittoa, jota "pojat
halulla popsivat aikalailla".[4]

Kaksi
tykkipatteria saapui Lappeenrantaan rautateitse heinäkuun alussa.[5]
Tykistöosaston mukanaolo oli uutta monille asevelvollisista, joista
Kaiku-lehden mukaan "useimmat eivät ole koskaan nähneet
kanuunaa".[6]

Kesä- ja
heinäkuun vaihteessa leirille tuli myös 18 kadettia Haminan
kadettikoulusta ottamaan osaa harjoituksiin. Kadetit erottuivat
leirillä punalakkisina; niitä he joutuivat pitämään,
kunnes suorittivat kokeen, jonka jälkeen saivat
päällystöunivormut ylleen.[7]

Hämeen
Sanomien Lappeenrannan leiriltä saaman kirjeen mukaan kaupungin
ennen niin hiljainen elämä muuttui sotilaiden saavuttua
tavattoman vilkkaaksi. Maaseudun asukkaat toivat tavaroita kaupunkiin,
jossa ne menivät hyvin kaupaksi. "Tämä siis
vähän virkistää elämää näissä
yksinäisissä seuduissa, joiden keskellä Lappeenrannan
kaupunki sijaitsee."[8]
Leiriä varten saapui tänne Viipurista useita ajureita.
Ratsupoliisejakin oli lähetetty valvomaan yleistä
järjestystä leiripaikan läheisyydessä.[9]

Leiri
herätti siviiliväessä suurta uteliaisuutta ja sitä kävivät
päivittäin katsomassa "korkeammat ja alemmat vieraat;
sillä kaikilla, alkaen kreivistä mökkiläiseen saakka, on
täällä omaisiansa." Leiriä katsomaan tulleita uteliaita
kiinnostivat mahdollisten omaisten lisäksi teltat ja muut sotilaiden
tarvikkeet; ehkä eniten huomiota herättivät kuitenkin
sotilaiden harjoitukset ja sotilaiden neliääninen laulu, jollaista ei
liene ainakaan yhtä laajassa mitassa paikkakunnalla aiemmin kuultu. Laulua
harrastettiin runsaasti, aina harjoitusten jälkeen komennettiin
komppanioissa laulajat eteen ja marssikäskyllä alkoi
myös laulu.

Lehdistön
mukaan ennen leirikokousta pelättiin Lappeenrannassa jonkin verran
yleisen järjestyksen häiriöitä. Leirin alussa
tämä ilmeni sotamiesten vieroksuntana. Eräs Uuden Suomettaren
haastattelema Oulun pataljoonan mies kertoi, että ihmiset
Lappeenrannassa näyttivät kammoavan heitä, varsinkin
naiset: "jos kuitenkin sattumalta kohtasivat joitakuita
sotamiehiä, niin heti tekivät näin" (tämän
sanoessaan peitti hän silmänsä kämmenellään)
"vaikka kyllä sormien välistä tirkistelivät, kuin
hiiri lattianraosta." "Luulivat kai", lisäsi
hän, "meitä samanlaisiksi kuin ryssät
Parolan leirissä". Uuden Suomettaren kirjeenvaihtaja
piti pelkoa turhana, sillä leirissä pidettiin
hyvää kuria ja sotamiesten käytös oli moitteeton.
Tämän kaupunkilaiset tunnustivatkin lehden mukaan leirin
loppupuolella ja kokousten toivottiin jatkuvan tulevaisuudessakin.

Sotaväen
ja siviiliväestön suhteissa ilmeni joskus kitkaakin.
Lappeenrannan Uutiset kertoi 22.9.1885 kaupungissa kesäisen suuren
sotaharjoituksen aikana erään ajurin sanoneen
kauppias Ruotzin puodin kohdalla tykkiväen läsnäollessa
"perkele". Tästä eräs kaupunkiin sijoitetun
tykkiväen upseeri kapteeni Staecker, pahastui niin, että
lähetti kirjeen maistraatille vaatien ajurin rankaisemista.
Maistraatti ei lehden mukaan voinut kuitenkaan tehdä mitään,
sillä ajurin numeroa ei saatu selville. Maistraatin
käytöksestä sydämistynyt kapteeni valitti edelleen
Helsinkiin.

Asevelvollisten
leirin arkea olivat ampumakoulutus ja tarkastukset, taistelu- ja
paraatiharjoitukset. Harjoittelua motivoi erityisesti odotettu
keisarivierailu. Osin tähän liittyen pidettiin kenraali
Ramsaylle jo 26.6. 1885 paraati, jota johti
Viipurin pataljoonan komentaja Wallén. Siinä kahdeksan
asevelvollista pataljoonaa muodostivat yhdessä kaksi prikaatia,
ja vain kaartin pataljoona oli erikseen.

Samana
päivänä saapunut kenraalikuvernööri Heiden kiersi seuraavana
päivänä Ramsayn ja kuvernööri von Daehnin kanssa
leirissä. Kierroksen päätteeksi kuultiin muutamia musiikkikappaleita,
joita esitti 220-miehinen kuoro. Esityksiä pidettiin mainioina ja
kapellimestari Leanderia kiitettiin kovasti. Lappeenrannasta Heiden
matkusti Pietariin ilmoittamaan leirikokouksesta keisarille.

Turkulainen
Aura-lehti julkaisi Lappeenrannan leiriltä 30.6.1885 lähetetyn
kirjeen, jossa nimimerkki "Jäykkä" kertoi leirialueella
olleen juhannuksena toistakymmentä kokkoa. Leirillä vietettiin
vapaa-aikaa ja musiikki soi. Lopuksi kirjeen mukaan alettiin tanssia Karjalan
kaunotarten kanssa. Leirillä oli ennen juhannusta jo ensimmäinen
yhteinen paraati, jota komensi kenraaliluutnantti Ramsay. Tämä
ei onnistunut kiitettävästi, sillä kirjeen mukaan kuuma,
helteinen päivä oli veltostanut miehet ja hirveä
pöly ja tuhka, joka nousi epätasaisesta nurmesta, teki
kaunomarssin ja juoksun lähes mahdottomaksi.

Perjantaina
iltapäivällä kokoontuivat leirijoukot telttarivien eteen
etulinjalle juhlapukuisina. Kenraalikuvernööri kulki
rintamaa pitkin ja tervehti venäjäksi jokaista pataljoonaa.
Kunkin pataljoonan soittokunnat soittivat pataljoonansa
marssia Heydenin kulkiessa ohi. Auran saaman kirjeen mukaan
tällä tavalla otettiin aina leiriin saapuvat korkeammat
päälliköt vastaan. Tapaa nimitettiin "leiriin
sisäänotoksi". Juhannuksen jälkiviikolla ei
leirillä tavanomaisten harjoitusten ja ampumisen
lisäksi ollut merkittäviä tapahtumia. Kirjeen
kirjoittajan mukaan leiriläiset kävivät
päivittäin uimassa Saimaassa, jonne oli telttalinjasta
matkaa vain puoli virstaa. Uimarannalla oli ajoittain
jopa 2000–3000 miestä.

2.7. 1885 päivätty kirje kuvasi edelleen
leirielämää. Kiirettä oli pitänyt ja kuivaa.
"Koko leiriolomme ajan on ollut yhtäläinen pölytys
sillä ainoastaan kolme erää on satanut... Harjoitusten
välitunnit on aina siivoustöitä,
jos ei itse kentällä ja telttalinjalla, niin sitten telttarivien
takaisessa metsässä, joka puiston tapaiseksi siivotaan ja
tasataan." Harjoituksia kirjoittaja piti rankkoina ja monen
olikin täytynyt lähteä rivistä kesken harjoituksen.
Jotkut valittivat rintaansa ja monilla olivat jalat kipeitä.
"Saadaan nähdä, jos eletään, että monen
keuhkot ovat perin turmeltuneet kun leiriaika loppuu tuosta tuhkasta
ja mudasta, jota joka askeleella savupilvenä sieraimiin
tupruaa". Ramsay piti 2.7. taas paraatin, ja nyt se onnistui
hyvin.

Heinäkuun
helle lisäsi leiriharjoitusten raskautta. Esimerkiksi heinäkuun
lopussa oli yli 30 astetta varjossa ja harjoitukset tehtiin kuuma
talvilakki päässä, hartioilla sinellirulla kattiloineen ja
raskas kivääri kädessä. Oulun lehti näki asiassa
valoisammankin puolen: palkintona oli erinomaisen hyvä ruokahalu,
hyvä terveys ja sikeä, makea uni. Erityisen rasittava harjoitus oli
heinäkuun lopussa. Ensin marssittiin ja juostiin ampumaketjussa
virstamääriä kovassa helteessä metsien läpi
ja viimein rynnäköitiin vanhoja linnoitusvalleja
vastaan, joille kiivettiin toisten olkapäiltä. Samana iltana
tuli vihdoinkin rajuilma. Satoi niin rankasti, että koko
leirikenttä oli yhtenä järvenä; kaartin pataljoonan
teltat olivat vähän ylemmällä maalla, mutta Uudenmaan,
Turun ja Vaasan pataljoonan alueella oli paikoin vettä polvia myöten.
Hämeen Sanomat kertoi vettä olleen niin runsaasti, että
eräs asevelvollinen oli uinut ulos teltastaan.

Auralle 20.7.1885 lähettämässään kirjeessä
leiriläinen kertoi Ramsayn alkaneen pitää
ampumatarkastuksia Suomen sotaväelle. Torstaina oli Turun ja Hämeen pataljoonien tarkastukset.
Turun pataljoonan ammunta onnistui erinomaisesti – kirjoittajan
mukaan komppanioiden yhteistulos oli "yli oivallinen,
kaikkien arvolauseitten ulkopuolella". Ramsay oli kiittänyt
ampujia kahdesti. 3. heinäkuuta odotti Turun pataljoonaa Ramsayn
pitämä miehistön yleinen katselmus ja kanslian ja
kassavarain tarkastus.

Hufvudstadsbladetin
toimittaja kuvasi elävästi ennen keisarivierailua pidettyjä
paraatiharjoituksia. Kirjoittaja lähti kaupungista leirille aamulla
klo 8.30. Siellä oli jo täysi hyörinä
päällä. Eri pataljoonat harjoittelivat jo kello
seitsemästä alkaen. Kenraaliluutnantti Ramsayn tiedettiin
tulevan kello kymmeneltä pitämään harjoitusparaatia.
"Hetken vain ehtivät joukot levätä, kun trumpettisignaalit
kutsuivat ja pataljoonat astuivat musiikin tahdissa kentälle.
5000–6000 miestä järjestyi nopeasti. Ensin Ramsay teki
kierroksen joukkojen läpi ja tervehti niin päällystöä
ja miehistöäkin. Sitten hän nousi ratsaille ja siirtyi kentän
länsipuolelle adjutantteineen. Eri soittokunnat olivat taas toisella
puolella kenttää. Kun oli soitettu marssi, paraati alkoi."
Hufvudstadsbladetin mukaan hikipisarat helmeilivät kesäkuumuudessa
sotilaiden kasvoilla ja paksu pölypilvi leijaili marssijoiden
ympärillä. Ramsay oli tyytymätön ensimmäiseen
harjoitukseen, joten se toistettiin vielä. Sen jälkeen
seurasi juoksumarssi, ja kun ryytyneet, mustanaamaiset
miehet juoksivat Ramsayn ohi, hän huusi komppanialle
venäjäksi joko "slava" tai "haraso", tai sitten
ei mitään; tämä tuomio lankesi useimmille komppanioille.
Myös juoksumarssi jouduttiin ottamaan uudelleen. Tämän
jälkeen paraatiharjoitus päättyi.

Leiripalvelus
oli hyvin rasittavaa. Erilaisia harjoituksia oli päivittäin.
Esimerkiksi ampumarata sijaitsi 2–3 virstaa leiristä ja sinne
jouduttiin lähtemaan kello neljältä aamusta
harjoituksen kestäessä kello 12:een asti.

Leirin
päiväjärjestys oli Oulun Lehden mukaan seuraava.

5.30          Herätys

6.00          Aamutee

6.30          Harjoitukset
alkavat

11.00        Liha-annosten
jako (1/2 naulaa)

11.30        Uimaan

12.00        Vahtien
vaihto

12.30        Päivällinen
ja pieni päivällisuni

16.30        Iltapäiväharjoitukset
alkavat

19.30        Illallinen

21.00        Iltahuuto

Aamiaiseksi
saatiin teetä ja kaksi sokeripalaa, ruisleipää sai niin paljon
kuin jaksoi syödä ja lisäksi annos silliä. Illallisella
voitiin puuron sijasta antaa teetä sillin tai juuston kanssa.
Välillä tarjottiin myös maitoa tai piimää. Joissakin
yksiköissä, ainakin Vaasan pataljoonassa, sai aterioilla sahtiakin. Uuden Suomettaren mukaan leiriruoan
laatua ei moitittu, joskin jotkut pitivät sitä yksitoikkoisena.
Ruoka syötiin joissakin pataljoonissa fajanssiastioista,
joissakin puukupeista ja joissakin varusteisiin
kuuluvista metalliastioista.

Tyysterniemen
leipomossa valmistettiin Uuden Suomettaren mukaan "kuivaa
läpileipää eli kyrsää". Kotitienoillaan leireilevät
Itä-Suomen pataljoonat kuitenkin söivät pehmeää ruisleipää.
Aiemmin oli ollut tapana jakaa annos viinaa sotamiehelle erityisesti
rasittavimpien harjoitusten jälkeen, mutta Lappeenrannan leirillä
tämä ollut enää käytössä. Sen sijaan joskus
saatiin olutta.

Ruoka-annoksia
pidettiin hyvinä. Kahdesti päivässä saatiin teetä,
sitten 1/2 naulaa lihaa, päivälliseksi oli herne- tai perunasoppaa ja
puuroa ja illalliseksi puuroa tai velliä. Leipä oli ainakin
Oulun Sanomien saamien leirikuulumisien mukaan hyvin maukasta. Oulun
Sanomat myös kertoi, että monet vapaaehtoiset, joiden täytyi
itse kustantaa elatuksensa, söivät artelleissa sotamiesten
ruokaa, vaikka he olisivat voineet käyttää myös
upseeriravintoloita. Ruoka myös riitti, sillä
kruununvouti oli jo talvella 1885 kerännyt Lappeelta ruokaa seuraavan
kesän leiriä varten.

Teltoissa oli
tietenkin hankalampi asua kuin kasarmiolosuhteissa.
Miehillä oli mukanaan runsaasti varusteita, joiden säilytys
ahtaissa teltoissa tuotti omat vaikeutensa. Lisäksi
täällä piti olla koko ajan valmiustilassa hälytyksen
varalta. Rauman Lehdessä julkaistujen Lappeenrannan leirimuistelmien
mukaan Turun pataljoonalle tuli kuitenkin vain kerran kiire. Sateisena
aamuyönä useat asevelvolliset, nukuttuaan siihen asti
täydessä varustuksessaan, riisuutuivat ja arvelivat, ettei
hälytystä enää annettaisi. Silloin kuitenkin
alkoivat jokaisessa vahdissa olevat torvensoittajat soittaa
hälytystä. Kaikki yhdeksän pataljoonaa saatiin
kuitenkin kentälle nopeasti. Siellä Ramsay tervehti joukkoja ja
kertoi mistä päin vihollinen oli hyökännyt.
Tätä vastaan sitten sodittiinkin seuraavaan puoleen
päivään asti.

Asevelvolliset
saivat ainakin eräinä sunnuntaina käydä kaupungissa,
mutta ravintolassa käyntiä ei suvaittu. Laatokka-lehden
kirjeenvaihtaja nimimerkki J.L. kuvasi tilannetta näin:
"Iltapuolella saa osa luvan kävellä kaupungissa, vaan
ei päällikköjen nähden kapakassa. Tämä on
hyvä ja kiitettävä tapa. Mutta ompa
kyllä tiedetty keinoja keksiä tämänkin hankaluuden
poistamiseksi asevelvollisiltamme. On näet asetettu
kaupungin syrjäpuoleen likaisenlainen anniskelu (kapakka),
jossa asevelvolliset saavat vapaasti pitää juoma-seurojansa,
sillä semmoiseen kapakkaan ei minkäänlainen upseeri
velvoita itseänsä käymään, kun kaupungin keskellä
on puhtaampia ja kaikinpuolin hienompia kokonaista neljä.
Tämä anniskelu on mielestäni suuri turmeluksen pesä;
ikävin, hyvin ikävin silmin katselin tuota kurjaa paikkaa,
mikä on tuohon tiensyrjään asetettu koko maamme turmioksi."

Auraan
lähetetyssä kirjeessä taas valitettiin, että huvitukset
eivät tyydyttäneet kaikkia, sillä Mikkelin pataljoonasta
oli karannut kolme asevelvollista – kirjoittajan mukaan
"niitä herran heikoimpia".

Karkaamiset
uhkasivat lisääntyä, sillä elokuun alussa Auran
saaman kirjeen mukaan oli seitsemän leirin päävahtiin
lukittua asevelvollista yrittänyt pakoa. Eräs vaasalainen oli
näet saanut kuljetetuksi puukkonsa arestiin ja nyrhinyt sillä
lattiaparrut poikki. Pakoyritys tuli kuitenkin ajoissa ilmi ja
ehdittiin estää.

Leirillä
sattuneet rikkomukset rangaistiin yleensä kahdella tavalla. Rangaistu
voitiin panna arestiin tai asettaa täysissä varusteissa
seisomaan linjalle. Viimeksimainittua pidettiin vaikeampana
kestää, sillä siinä oli siedettävä seisomisen
lisäksi muiden ilkkuminen. Myös sota-oikeutta tarvittiin
käsittelemään vakavampia rikkomuksia.

Sunnuntai-iltaisin
suurin osa miehistä laskettiin lomalle kaupunkiin tai matkoille sen
lähiympäristöön. Leirille jääneet
huvittelivat pelaamalla krokettia, lyömällä palloa tai
heittämällä keilaa. Lisäksi laulettiin ja tanssittiin
viulun tai hanurin tahdissa – tosin ilman tyttöjä.
Yleensä tarkkailijat pitivät leirin elämää sangen
siivona ja hiljaisena, rähinää ja juopuneita ei
näkynyt. Kaupungilla kulki myös patrulleja tarkastamassa, että
kaikilla oli lomalaput. Kaupungista lomalta saapuneista Uuden Suomettaren
mukaan oli humalassa vain yksi, mutta tämäkin koetti sitä
salata. Kirjeenvaihtaja piti tilannetta lähes ihanteellisena
mutta huomasi, että leikkiä laskevien sotamiesten keskuudesta
jotkut käyttivät törkeitä kirosanoja: eikö
tätäkin voisi rangaistuksen uhalla kieltää?

Kello
yhdeksältä pidettiin iltahuuto, jolloin päiväksi lomalle
laskettujen oli oltava leirillä. Tosin voitiin luotettavaksi
tunnetuille miehille myöntää parin tunnin pidennys
loma-aikaan. Tämän jälkeen ei kukaan saanut enää
lähteä leiriltä; nukkumaan saatiin käydä oman mielen
mukaan.

Ilmarisen
kirjeenvaihtajan mukaan leiriltä käytiin vapaahetkinä
ihailemassa Imatran koskea. Sotaväkeen kuuluva kirjeenvaihtajakin
oli 50 aliupseerin mukana erikseen vuokratulla
"Leporello"-höyrylaivalla. Sillä ajettiin
Joutsenon rantaan ja jatkettiin sieltä jalan koskelle, jota katseltiin
"tehokkaan vaikutuksen vallassa".

Imatran
lisäksi jotkut leirillä olijat ajoivat höyrylaivalla
Lauritsalaan ja erityisen useasti käytiin Saimaan kanavalla.
Lappeenrannassa oli myös "Don Juan"-niminen höyrylaiva,
jolla leiriltä käytiin Punkaharjua ihailemassa. Juhlatunnelmaa
lisäsi kaupungin ja leirin välialueelle sijoitettu
karuselli. Leirikentän viereen rakennetussa esitystilassa
esitelmöi "loihtutaiteen profesori" tyttärensä
neiti Rudolphinen kanssa "loihtutempuistaan ja sukkeluuksistaan".
Sama norjalainen taikuri kauniine tyttärineen esiintyi myös
kaupungin kylpylän salongissa. Yleisöä oli kuitenkin
vähän, sillä erään kirjeenvaihtajan mukaan
"Arvoisat lappeenrantalaiset pysyttelevät mieluummin
verhojensa takana...". Tämä oli kuulemma yleistä
maamme pikkukaupungeissa.

Iltaisin
kokoontuivat kaikki yhdeksän soittokuntaa soittamaan
keisaripaviljongin eteen. Helsingfors Dagblad piti ensembleta todella
hyvänä etenkin ottaen huomioon lyhyen yhteisen
harjoitteluajan. Tämäkin toiminta keskeytyisi
pian, sillä kaartin soittokunta oli määrätty mukaan
keisariparin saaristokierrokselle kunhan keisarilliset
saapuisivat.

Kuopion
pataljoonan laulajat niittivät eri yksiköiden laulajista eniten
mainetta. Nämä lähetettiin heinäkuun alkupuolella
ennen keisarin saapumista leirille Koiviston ankkuripaikalle laulamaan
keisariparille; mukana seurasi myös kaartin pataljoonan soittokunta
kapellimestari Leanderin johdolla.

Ruotsinkielinen
jumalanpalvelus pidettiin kaartin pataljoonan telttaryhmän
vieressä, varjoisassa paikassa vastikään puistoksi
raivatussa metsässä. Alttari oli rakennettu lautalavalle ja
koristeltu sinisellä sametilla ja hopeoidulla
ristillä. Suomenkielinen palvelus taas oli Viipurin pataljoonan telttojen
kohdalla. Täällä tyydyttiin maalaamattomista
laudoista tehtyyn kateederin tyyppiseen saarnastuoliin.
Jumalanpalveluksissa ei käynyt kovin runsaasti asevelvollisia, sillä
niissä käyminen oli vapaaehtoista.

Leirin
juhannusjuhliin oli kokoontunut myös siviiliväestöä.
Näin asevelvolliset pääsivät Sanomia Turusta -lehden mukaan
ensimmäisen kerran tapaamaan "Karjalan impiä".
Miesten huvitellessa leirikentällä kokkojen leiskuessa
kokoontui päällystö leirin oikealle siivelle, jossa
pidettiin puheita, juotiin maljoja ja Kuopion pataljoonan kuoro
lauloi.

Lappeenrannan
leirikokouksen yhteydessä kiinnitettiin erityistä huomiota
alkokoholin käytön säännöstelyyn. Ennen leiriä
toivottiin lehdistössä, ettei kenellekään annettaisi
anniskeluoikeutta leirin yhteydessä. Sen sijaan sotilaiden olisi saatava
kohtuullisin hinnoin ostaa ruokatavaraa. Lähiseudun
maanviljelijät voisivat viedä leirin keittiöiden luokse
piimää ja maitoa myytäväksi aamuin ja illoin. Tarvittaisiin
myös kauppapuoti lähellä leiriä myytävinään
sotilastarpeita: rasvoja ja musteita jalkineisiin,
nahkaa ja muita tarpeita saappaitten paikkaamiseen; paperia,
kirjekuoria ja postimerkkejä kirjeisiin; verkaa, nappeja,
hakasia, lankoja ja nauhaa ym. vaatteiden korjaamiseen.

Lisäksi ei
haittaisi, jos leirin lähellä ravintolakin (siis raittiusravintola)
tarjoaisi kohtuullisin hinnoin ruokaa ja erilaisia raittiusjuomia.
Ilmarisen mukaan "Siellä kun Suomen nuori sotaväki
tutustuu toisiinsa, niin olisipa joskus lomahetkinä
(esim. jonakin raukkana sadeiltana, jolloin ei sotilaista ole kuivaa
paikkaa muualla kuin kainalon alla) sangen soveliasta
istahtaa hetkeksi toverien kera pöydän ääreen, (höyryävä
kuppi nenän alla tuota maailman mainiota tschajua), juttelemaan
ja mielipiteitä vaihtamaan tämän suuren Suomemme
erinomaisista luonnon ihanuuksista." Ilmarisen
kirjeenvaihtaja, nimimerkki Jukolan Juhani, korosti lopuksi leirin
kasvattavaa henkeä – mikäli noudatettaisiin
raittiutta, säädyllisyyttä, tarkkaa velvollisuudentuntoa
ja yhteistä sopusointuista toveruutta – tällöin
voitaisiin yhtyä runoilijakuninkaan mainioihin
runonsäkeisiin:

"Viel
osatahan voittaa,

Oi kiitos Jumala!

Viel
elää isäin henki,

On Suomess'
urhoja".

Ilmarinen
kantoi vielä myöhemminkin huolta sotilaiden siveellisyydestä,
jota pidettiin myös armeijan voiman lähteenä.

Ilmarisen
kirjeenvaihtaja raportoi harjoitusten ollessa jo käynnissä,
miten lehden evästykset raittiuden ja siveellisyyden noudattamisesta
toteutuivat käytännössä. Leirin takalinjalla
oli "pari pientä, sievää myymälää".
Toisessa myytiin limonadia ja seltteriä ym. kivennäisvesiä,
toisessa myymälässä oli kahvila. Kahvin hintaa ja makua eivät
asevelvolliset kuitenkaan kiitelleet. Kuitenkin kirjeenvaihtaja
piti kahvilaa sangen toivottavana, "koska tuo kahvi-kulta on
eräs niistä ylellisyyksistä joka ei pane miesten
päätä pyörälle eikä töppösiä
taivasta kohden".

Maitoa ja muita
vastaavia tarvikkeita oli kaupan vähän ja hinnat epävakaita. Jos
myyjä tuli leiriin, kauppa kävi ja toista myyjää ei
näkynyt lähettyvillä, niin tuotteiden hinnat nousivat.
Myöhemmin leirin kahvilaa käytettiin jo vilkkaasti, kahvin hinta
alentui kohtuulliselle tasolle ja sieltä sai myös
ruokaa ja sotilastarvikkeita.

Eri raportoijat
pitivät leirin järjestystä hyvänä. Hämeen
Sanomien kirjeenvaihtajan mukaan tähän "luultavasti
pääasiallisesti vaikuttaa se seikka, että viinaa on, rangaistuksen
uhalla, kielletty viljelemästä".

Ilmarisen
kirjeenvaihtajan mukaan tavoitti leirin vallesmanni kuitenkin 16.
heinäkuuta leirin takaisessa metsässä viinan salakauppiaan.
"Viina-astiat olivat huolellisesti maahan kaivetut 7 lekkeriä,
jota nuo lurjukset olivat viekoittelemassa sotilaillemme, tuota
'metelivettä` koettaneet kaupitella, saaden siten törkeällä
vääryydellä ansaittuja rahoja." Viina ja rahat
takavarikoitiin ja kauppiaat lähetettiin Lappeen nimismiehen
huostaan. Myöhemmin 25. päivän iltana oli leirin ohjelmassa
pastori Bergrothin esitelmä raittiudesta. Se aiottiin pitää
leirin vasemmalla sivulla, samalla paikalla, jossa toimitettiiin
suomenkielistä jumalanpalvelusta. Pastori Bergrothin pitämä
raittiusesitelmä keräsi Sanomia Turusta -lehden mukaan
hyvin vähän kuuntelijoita; se oli silti "mitä pontevinta
laatua".

Jyrkästi
kielletyn viinakaupan ohella leiriltä karkoitettiin Uuden Suomettaren
mukaan "eräänlaiset huonomaineiset naiset, jotka
mielellään ilmestyvät sotaleirien läheisyyteen".

Heinäkuun
lopussa harjoiteltiin jo päivittäin keisarin ja keisarinnan tulevan
vierailun aikana tapahtuvaa suurta"manööveriä",
sotaharjoitusta varten, samoin pataljoonien välistä kilpasoutua.
Heinäkuun 28:ntena pidettiin soutukilpailu, jossa jokaista
pataljoonaa edusti neljä venettä, joissa upseerit
pitivät perää. Nopein oli Viipurin pataljoonan vene.
Saman päivän aamuna Lappeenrantaan saapunut kenraalikuvernööri
piti aamupäivällä paraatikatselmuksen ja illalla
tykkien jyrinän ja kiväärien paukkeen
säestämän sotaharjoituksen.

Keisarivierailua
odoteltaessa luotiin leirillä tunnelmaa juhlimalla keisarinnan
nimipäivää 3. elokuuta. Sen aloitti kello 11 rukoustilaisuus.
Joukot kokoontuivat kahteen nelikulmioon, ensimmäisessä
Kaartin pataljoona ja neljä ensimmäistä
tarkka-ampujapataljoonaa Uudenmaan pataljoonan telttojen edustalle,
toisessa muut pataljoonat ja Lappeenrannan reservikomppania Hämeeenlinnan
pataljoonan telttojen eteen. Samalla paikalla pidettiin myös
jumalanpalvelus. Sitten esitettiin hymni "Kolj Slavjen"
ja virsi "Vår Gud är oss en väldig borg". Tämän
jälkeen joukot siirtyivät leirin eteen, jossa kenraaliluutnantti
Ramsay tervehti niitä. Tilaisuus päättyi hurraa-huutoihin
ja musiikkijoukkojen soittamaan Venäjän kansallislauluun
"Jumala tsaaria suojelkoon".

Ns.
kenraaliparaatissa pataljoonat marssivat plutoonittain
kentälle ja muodostivat renkaan muotoisen jonon. Ramsay tarkasti
hänen ohitseen marssivat joukot. Kenraalin kohdalla asevelvolliset
tervehtivät häntä venäjäksi ja soittokunnat
soittivat marssia. Ramsayn mukana leiriharjoituksia johti ainakin
heinäkuun puolivälissä kenraalimajuri Enckell, joka
edusti Pietarin sotaministeriössä Suomea.

Tykistö
otti muiden joukkojen tapaan osaa harjoituksiin ja paraateihin. Sitä
seurattiin mielenkiinnolla, sillä asevelvollisten joukoilta puuttui
oma tykistö. Sanomia Turusta ‑lehti kertoi, että
eräänä lauantaina Ramsayn pitämässä paraatissa
patteri juoksuparaatissa pysähtyi yhtäkkiä Ramsayn eteen ja
"ampua jymähytti neljästä tykistä yhtäaikaa".

Kenraalikuvernööri
Heyden saapui 28.7. taas Lappeenrantaan. Edellisenä päivänä
pidettyyn harjoitukseen kaikki leirijoukot ottivat osaa. Tuntia ennen
harjoituksen alkua siirtyivät Uudenmaan, Turun ja Vaasan pataljoonat
sekä kaksi plutoonaa tykistöä leirikentän yli rautatieaseman
vastaiseen suuntaan ja toinen osasto, joka käsitti Oulun, Kuopion,
Mikkelin, Hämeen ja Viipurin pataljoonat ja lopun tykistön,
leiriytyi rautatieaseman lähistölle. Ensimmäinen osasto sai
käskyn tehdä hyökkäys leiriytynyttä ylivoimaista
vihollista vastaaan; se joutui kuitenkin perääntymään
lähes entiseen paikkaansa, sillä toinen osasto alkoi
kiertää hyökkäävän osaston oikeaan sivustaan.

Ramsayn
lauantaisin pitämissä paraateissa saattoi kenraali huutaa hyvin
marssineelle komppanialle: "Hyvin, pojat!". Tähän
vastattiin "Ahkeruus on ilomme, herra paroni". Heinäkuun
loppupuolella huudot kuitenkin vaihdettiin venäjäksi,
sillä harjoiteltiin keisarin tuloa varten.

Ajankohtaiset
kielikysymykset heijastuivat myös Lappeenrannan leirille. Uusi
Suometar arvosteli leirin jälkeen sitä, että upseerit
käyttivät liian vähän Suomen kieltä. Sotamiesten
puhuttelu suomeksi olisi lehden mukaan erityisen suotavaa, kun komennuskielenä
oli venäjä. Oli pelättävissä syntyvän
katkeruutta, kun sotilaiden enemmistölle oli sekä
venäjän että ruotsin kieli vierasta. Tästä oli jo
oireita, kun juhannuspäivänä pidetyissä Kuopion
pataljoonan komentajan hautajaisissa ei käytetty yhtään
suomenkielistä sanaa.

Myös
Aura-lehden heinäkuun alussa 1885 saama kirje valaisee kielenkäyttöä
leirillä. Kirjoittajan mukaan suomalainen ja ruotsalainen
kulkivat täälläkin päin Suomea rinnatusten, ei
ainostaan Lappeenrannan kaupungissa – josta tosin löytyi
myös paljon venäjää puhuvia – vaan myös leirissä.
Esimerkiksi iltasoitossa asettuivat kaikki komppaniat
paikoilleen iltakatsastukseen ja yhteisiin rukouksiin. Yhdessä
komppaniassa rukoiltiin kirjoittajan mukaan suomeksi, toisessa
ruotsiksi. Yhdessä pataljoonassa luettiin vääpelin
päiväkäskyt suomeksi ja toisessa ruotsiksi.
Päiväkäskyt kirjoitettiin molemmilla
kielillä, kirjoittajan mukaan vain Viipurin ja
mahdollisesti Kuopion ja Hämeen pataljoonissa ne
ilmestyivät ainoastaan suomeksi.

Viipurin
Sanomat kertoi heinäkuun lopussa leirijoukkojen jo edistyneen
sotilaallisissa taidoissa; rivit olivat nyt paljon suoremmat ja kulku
tasaisempaa ja vakaampaa kuin leirin alussa. Parhaita pataljoonista
tässä olivat kaartin ja Hämeenlinnan pataljoonat. Lehti
kertoi myös Lappeenrannan reservikomppanian toisvuotelaisten
ottaneen osaa katselmukseen. Nämä eivät
tietenkään vetäneet vertoja vakinaiselle väelle
"tasaisessa kuljeskelussa", mutta lehden mukaan reservikomppanioiden
oikea paikka olikin taistelussa. Lehti toivoikin, etteivät komppaniat
taistelukentällä antaisi aihetta nauruun, kuten oli
käynyt lauantain katselmuksessa, jossa yksi mies juostessaan
kompastui ja kaatui.

Lappeenrannan
leiri ja keisarin vierailu leirillä herätti kiinnostusta
myös maan rajojen ulkopuolella, sillä muun muassa englantilainen
Standard-lehti lähetti kirjeenvaihtajan seuraamaan
leiriharjoituksia.

Keisariparin
saapumista edeltävän viikon perjantaina kaupunkiin tuli 110
hovivirkamiestä sekä lauantaina 100 hevosta ja noin 40
vaunua keisariparille ja muille korkeille vieraille.

25.7
päivätyssä kirjeessä kertoi Aura lukijoilleen Lappeenrannan
leiriläisten odottavan jo keisarin tuloa. Hän saapui vihdoin
tänne 4.8.1885. Sotilaat ottivat rautatien varteen asettuneina
vieraat hurraa-huudoin vastaan. Samana iltana keisari tarkasti leirin.
Pataljoonat asettuivat etulinjaan kivääreittä ja
keisari ratsasti joukkojen ohi tervehtien jokaista pataljoonaa
erikseen.

Seuraavana
päivänä pidetty paraati onnistui hyvin. Kuudentena
elokuuta keisari tarkasti sotaharjoituksen, joka myös onnistui hyvin.
Jokaiselle miehelle oli annettu 60–100 patruunaa, jotka
harjoituksessa ammuttiin parissa tunnissa. Lisäksi
tykistöosaston kahdeksan tykkiä ampui lähes taukoamattomasti,
joten – Rauman Lehden mukaan – "voi arvata, ettei
paukkeesta ollut puutetta".

Keisarivierailun
musiikillisesta annista vastasi noin 300 miehestä koottu laulukuoro
laulaen vieraille heidän ollessaan illallisella. Kun useita
lauluja oli jo laulettu, tulivat keisari ja keisarinna valkeassa
kesäpuvussaan kiittämään kuoroa. Tällöin
laulettiin vielä "Maamme" ja "Keisarin hymni".
Lappeenrannan kaupunki oli vierailun kunniaksi liputettu ja
juhlavalaistu. Leiri taas oli Rauman Lehden mukaan kuin tulimeri ilotulituksen
valossa. Vierailu päättyi keisarin lähtiessä
7.8. Lappeenrannasta Helsinkiin. Asemalla laulettiin jälleen Keisarin
hymni. Keisari lahjoitti jokaiselle sotilaalle ruplan, josta miehet
saivat Suomen rahassa neljä markkaa.

Lappeenrannan
Uutiset kertoi leirikentän tyhjenneen jo 11.8. mennessä. Nuoremmat
esiupseerit jäivät Lappeenrantaan harjoittelemaan
11.8. – 23.8. väliseksi ajaksi. Ohjelmaan kuului marssileirin
perustaminen, etuvartioiden asettaminen, oman aseman
puolustaminen, vihollisen aseman valloittaminen ja marssijärjestys
sodan aikana. Harjoitukset tehtiin itsenäisesti ja tarkastettiin
ja korjattiin esikuntapäälliköiden, everstien Boxströmin
ja Palinin johdolla.

Suomalaisten
pataljoonien vuosipäiväksi määrättiin myöhemmin
5.8. edelläkuvatun keisariparaatin mukaan.

Vuoden 1885
Lappeenrannan leiriharjoituksen päätteeksi toivoi Uusi Suometar
manöövereihin mukaan ratsuväkeä. Lehden mukaan
tällöin toisiaan vastaan asetetut sotajoukot voisivat toimia
itsenäisesti eivätkä pelkästään tarkan
ennakkosuunnitelman mukaan. Siten harjoituksista saatava hyöty olisi
suurempi.

Hufvustadsbladetin
toimittaja piti asevelvollisten koulutuksessa
tärkeämpänä sotilaille tärkeitä taitoja
kuten ampumista, manöövereitä jne. kuin paraatiharjoituksia,
joiden tavoitteena kirjoitttaja näki sotilaiden saamisen
käveleviksi ja juokseviksi koneiksi. Koko leiriajan tehtiin muutama
tunti paraatiharjoituksia joka lauantai. Tätä kirjoittaja
piti liikana; ajan olisi voinut käyttää hyödyllisempiin
harjoituksiin. Päällystöllä toki oli
vuoden 1885 keisarivierailussa hyvä syy harjoitella paraatia
– vierailun ohjelmaanhan kuului myös suuri paraati.

Laatokka-lehden
mukaan asevelvolliset Lappeenrannan leirillä tunsivat itsensä
sotilaina isänmaan puolustajiksi, ja lisäksi kansallistunne
oli heissä heräämässä. Sotilaista olikin tulossa
kunnon kansalaisia ja isänmaan ystäviä. Kirjoittaja
toi esiin myös armeijan merkityksen kansan sivistäjänä:
oli toivottavaa, että kansaan tarttuisi hyviä tapoja, sivistystä
ja kansallistunnetta sotilaiden palattua kotiin. Tähän oli hyvät
edellytykset, sillä "Harvoin sain kuulla heidän keskuudessaan
epäsiveellisiä ja kirosanoja, vaan ainoastaan viatonta leikkiä
ja semmoisia miehuullisia keskusteluja, jotka kyllä sopivat miesten
ja kunnon sotilasten keskuudessa".

Lappeenrannassa
pidettiin seuraava suomalaisten joukkojen kesäleiri jälleen kahden
vuoden kuluttua, vuonna 1888. Nyt miesmäärä nousi kesäkuun
puolivälistä lähtien noin 4500 henkeen. Harjoituskenttä
oli jo jonkin verran nurmettunut, mutta pölisi kyllä edelleen.

Leirin ohjelma
noudatti vuoden 1885 mallia paitsi keisarivierailua.
Kesällä 1888 sotaväen ja kaupunkilaisten välit
lämpenivät edelleen, uteliaita vieraili leirillä ja
asevelvolliset järjestivät usein tansseja leirikentällä.
Illalla leirijoukkojen soittokunnat kävivät kaupungin
rantapuistossa soittamassa. Alkoholikäytön katsottiin
osin uuden väkijuoma-asetuksen ansiosta edelleen
vähentyneen.

Uutta
väriä leirijoukkoihin toi heinäkuun viimeisellä viikolla
ratsuväki. Ratsuväkiosasto venäläisestä
henkikaartin rakuunarykmentistä käsitti kaksi eskadroonaa
eli noin 300 miestä ja hevosta.
Lappeenrannan Uutiset määritteli ratsuväen
olevan leiriharjoituksissa kuvaamassa miehistölle
"tämän aselajin omituisuuksia, keinot ratsuväen
voittamiseksi ja sen oma voima taistelussa sellaista vihollista
vastaan, jolla on erilaisia ominaisuuksia".
Käytännössä koulutustavoitteisiin pyrittiin
siten, että ratsuväki teki erilaisia
hyökkäyksiä jalkaväkeä vastaan. 1888 leirin
venäläisesssä tykistöosastossa oli kolme
patteria, joissa jokaisessa neljä tykkiä.

Huomiota
leirillä herättivät myös polkupyörät, joita
käytettiin jo runsaasti. Lehdistössä jopa tiedettiin
erään upseerin ajaneen leirille polkupyörällä
Krasnoje Selosta neljässä vuorokaudessa.

Kaupungin
lehdessä mainittiin venäläisten sotilaiden panoksen
leiriharjoituksissa ja yleensäkin käytöksen olleen
erittäin hyvää. Keisarinnan nimipäivänä 3.8.1888
oli linnoituksen venäläisten kasarmien edustalla suuri
juhlatilaisuus. Suomalaisista pataljoonista oli kunniavieraana
kahdeksan miestä jokaisesta pataljoonasta. Kasarmit koristeltiin
juhlan kunniaksi lipuin ja köynnöksin. Kasarmeissa majaili
leirien aikana tykistö ja siellä ollut jalkaväki oli sillä
aikaa leirissä. Leirin aikana järjestetiin myös kutsuja
tykistöupseerien klubilla linnoituksessa.

Keisarinnan
nimipäivän lisäksi toinen suuri juhlatilaisuus oli
heinäkuun lopussa Venäjän kansan kristinuskoon kastamisen
900-vuotisjuhla. Siihen kuului muun muassa suuri paraati
linnoituksessa ja kirkkokulkue. Juhlan päätteeksi ammuttiin
linnoituksessa 101 tykinlaukausta

Vuoden 1888
leirin yhteydessä kiinnitettiin huomiota sen houkuttelemiin
kaupustelijoihin, joita ainakin lehdistössä nimitettiin
tataarikauppiaiksi. He pukeutuivat kuvausten mukaan pitkään,
ruskeaan takkiin ja kulkivat kauppatavaroita sisältävä
pussi olallaan. Tällaiset kauppiaat lienevät
olleet tuttuja muuallakin Venäjän armeijan kokouksissa,
sillä Kaiku-lehteen Lappeenrannan leiriltä kirjoittanut nimimerkki
"Eenokki" kertoi jopa tunteneensa erään näistä
heistä. Hän oli tavannut tämän 10 vuotta aiemmin Krasnoje
Selon leirillä. Kyseessä oli "Eenokin" mukaan
"tuon liikkuvan kauppahuoneen omistaja ja muut ovat hänen
yhtiönsä asiamiehiä."

Tataarikauppiaat
myivät muun muassa nenäliinoja, rihmaa ja saippuaa.
Venäjältä oli tullut appelsiinien ja makeisten myyjiä
sekä jäätelön kauppiaita. Lisäksi kaupungista oli
paikalla muun muassa siman myyjiä ja ympäröivän maaseudun
emäntiä myymässä voita, maitoa, kananmunia ja kahvia.

Leirikokoukset
karkoittivat linnut leirin läheisyydestä metelillään.
Vuonna 1888 vieraili leirillä kuitenkin kesy korppi, joka
kävi eri pataljoonissa. Kaiku-lehden kirjeenvaihtajan mukaan se
tunsi "arvoerotukset paremmin kuin joku nahkapoika".
Korpin omisti kapteeni Leidenius ja asevelvolliset ristivät
sen Kalleksi.

Vuoden 1888
leiri loppui 6.8.1888. Päätöspäivien ohjelmaan kuului
4.8. pidetty sotaharjoitus. Leirin herätti hälytys puoli
neljältä aamulla. Tarkka-ampujapataljoonat
ehtivät leirikentälle nopeasti ja odottivat siellä tuntia
myöhemmin linnoituksen kasarmeista tulevaa tykistöä ja kahta
tuntia myöhemmin Reijolan ja Juvakan kylistä tulevaa ratsuväkeä.
Näiden saavuttua alkoi harjoitus, jossa osa joukosta puolusti Lappeenrantaa
ja osa hyökkäsi. Seuraavana päivänä oli pataljoonien
juhlapäivä ohjelmassaan muun muassa jumalanpalvelus ja
seremoniamarssi. Lisäksi keisaripaviljongissa oli
runsas aamiainen, jolle kutsuttiin upseeristo ja iso
joukko yleisöä. Iltapäivällä ajettiin
ylimääräisellä junalla Saimaan rantaan,
josta noustiin Elias Lönnrotiin seuraamaan pataljoonien
kilpasoutua. Höyrylaiva palasi satamaan kello kahdeksan, yhdeksältä
kokoonnuttiin keisaripaviljonkiin ja kymmeneltä oli leirissä
ilotulitus. Elokuun kuudentena, leirin
päätöspäivänä, pidettiin vielä tavanomaiset
harjoitukset, joiden jälkeen kenraalimajuri Ramsay kiitteli
miehiä hyvästä menestymisesta ja käytöksestä.

11.2 Loppukauden
leirit

Leirikokoukset
jatkuivat edelleen 1890-luvulla. Vuoden 1891 leiriä korosti jälleen
keisari Aleksanteri III:n vierailu. Keisaripari saapui kaupunkiin 5. elokuuta
junalla. Asemalta ajettiin kukkia heittelevien kaupunkilaisten ohitse
keisarintaloon, johon vieraat majoittuivat. Vierailun kunniaksi
linnoituksen vallit valaistiin ja Kaupunginlahden rannassa oli
ilotulitus. Leirikentällä pidettyyn keisariparaatiin komennettiin
kaikki Suomessa olevan 24. jalkaväkidivisioonan rykmentit
sekä kaksi pataljoonaa linnoitusjoukoista.

Birger
Åkerman kertoo muistelmissaan, että keisarille lauloi vierailun
päätteeksi aamiaisella ennen junan lähtöä musiikkilehterillä
– siis kaiketi rakuunarykmentin upseerikerholla
– Kuopion pataljoonan kuoro. Keisari piti laulusta niin, että
hovimarsalkka ruhtinas Obolensky joutui kaksi kertaa muistuttamaan
junan odottavan lähtövalmiina.

Suomalaisten
joukkojen vakiintuneen kesäleirijärjestelmän mukaan komennettiin
kaksi pataljoonaa niistä useaan otteeseen Krasnoje Seloon
suuriin harjoituksiin. Ne kestivät elokuun puolivälistä
alkaen kaksi viikkoa. Muut kuusi pataljoonaa olivat sillä aikaa
pienemmissä leiriharjoituksissa Lappeenrannassa Suomeen
komennettujen venäläisten joukkojen kanssa. Lappeenrannan
leirit kestivät yleensä heinäkuun seitsemännestä noin
20. elokuuta. Tästä ajasta varattiin kaksi viimeistä viikkoa
yhteisharjoituksiin.

Suomen kaartinpataljoona
osallistui viimeisen kerran vuoden 1891 leirikokoukseen muiden suomalaisten
joukko-osastojen kanssa. Suomen rakuunarykmentti oli nyt mukana ensimmäistä
kertaa. Vuosien 1885 ja 1891 "keisarikokousten" ohella suomalaiset
joukot olivat yhteisellä Lappeenrannan leirillä vuosina 1888,
1894 ja suureen sotaharjoitukseen Viipurin ja Lappeenrannan
välillä päättyneellä leirillä vuonna 1896.

Venäläisten
ja suomalaisten joukko-osastojen välit kiristyivät ensimmäisten
leirien jälkeen. Jo 1890-luvulla esiintyi riitoja niiden kesken.
Kazanzovin mukaan ensimmäinen huomattavampi riita Suomen
rakuunarykmentin miesten ja suomenmaalaisten tarkka-ampujien
välillä syntyi vuonna 1893, kun suomenmaalaiset tarkka-ampujat
olivat ensimmäistä kertaa mukana Lappeenrannan
leirillä.

Kesäkuun
lopussa tapahtuneen välikohtauksen aiheutti ilmeisesti osaltaan
rakuunoiden juhannuksena ottama "hyvä humala". Muutama
rakuuna hyökkäsi näet selvittämättömästä
syystä 1. suomenmaalaisen tarkka-ampujapataljoonan
venelaiturin ja uimapaikan luona seisovan päivystäjän
kimppuun haukkuen tätä ryssäksi.
Päivystäjän avuksi tuli pyykkiä laiturilla peseviä
sotilaita sekä pian myös 4. suomenmaalaisen rykmentin
ampumaharjoituksista palaava osasto. Samaan aikaan ohi ajanut prikaatin
komentaja kenraalimajuri Popoff sai tappelun loppumaan. Sen
päätteeksi vietiin 15 sidottua rakuunaa leirille talteen.
Saman kesän heinäkuussa suomalaisten ja suomenmaalaisten
tarkka-ampujien kesken syntyi vielä tappelu pyykkilaiturien
käytöstä –  suomenmaalaisilla rykmenteillä
ei näet vielä ollut omia laitureita.

Suomalaisia
asevelvollisia joukkoja oli vielä vuoden 1899 leirillä. Lehdistö
epäili jo keväällä, että katselmus jäisi uuden
asevelvollisuuslain takia viimeiseksi. Rakuunarykmentti oli
näiden harjoitusten aikana leirillä Krasnoje Selossa.
Suomalaisten leirikokoukset loppuivatkin vuonna 1899 ja koko leirialue
jäi venäläisten haltuun. Heidän leirinsä
täällä jatkuivat aina ensimmäiseen maailmansotaan
saakka.

Kaupungin ja
sotaväen kesken syntyi kitkaa kansallisten joukko-osastojen
lakkauduttua. Nyt esimerkiksi kaupunki ja venäläiset joukot
kiistelivät leirialueen puuston hakkauttamisesta.
Kaupunki kuitenkin edelleen hyötyi leireistä taloudellisesti.
Täällä vieraili muun muassa kesäisin Pietarista
paljon leirille saapuneiden upseerien perheitä.

[1]Folkvännen 29.6.1885.

[2]Helsingfors Dagblad 16.6.1885;
Lappeenrannan Uutiset 22.6.1888.

[3]Åbo Tidning 1.7.1885.

[4]Ilmarinen 4.7.1885.

[5]Sanomia Turusta 15.7.1885.

[6]Kaiku 25.7.1885.

[7]Sanomia Turusta
6.7.1885; Viborgsbladet 16.7.1885.

[8]Hämeen
Sanomat 14.7.1885.

[9]Aura 25.7.1885.

Hämeen
Sanomat 21.7.1885.

Laatokka 21.7.1885.

Uusi Suometar
26.8.1885.

Lappeenrannan Uutiset 22.9.1885. Tykistö oli osa kaupunkiin sijoitetuja
venäläisiä joukkoja, jotka olivat majoittuneena
linnoituksessa. Suomalaisilla joukoilla ei vielä autonomian kaudella
ollut tykistöjoukkoja.

Sanomia
Turusta 21.7.1885.

Folkivännen 29.6.1885.

Folkvännen
29.6.1885.

Aura 7.7.1885.

Rauman
Lehti 12.12.1885.

Aura 16.7.1885.

Oulun
Lehti 29.7.1885.

Hämeen
Sanomat 28.7.1885.

Aura 25.7.1885.

Hufvudstadsbladet
7.7.1885.

Hufvudstadsbladet
7.7.1885.

Oulun Lehti
29.7.1885.

Uusi Suometar
15.8.1885.

Uusi Suometar 15.8.1885.

Oulun
Lehti 29.7.1885.

Helsingfors Dagblad
20.4.1885.

Rauman
Lehti 5.12.1885.

Laatokka 4.8.1885.

Aura 25.7.1885.

Aura 8.8.1885.

Hämeen
Sanomat 28.7.1885.

Uusi Suometar
23.7.1885; Oulun Lehti 29.7.1885.

Uusi Suometar
23.7.1885; Kaiku 3.7.1888.

Ilmarinen
25.7.1885.

Aura
25.7.1885; Ilmarinen 30.7.1885; Hufvudstadsbladet 7.7.1885.

Helsingfors
Dagblad 1.7.1885.

Oulun
Lehti 25.7.1885.

Uusi Suometar
17.7.1885.

Uusi Suometar
23.7.1885.

SAnomia
Turusta 30.6.1885.

Östra
Finland 8.7.1885.

Ilmarinen 14.2.1885.

Ilmarinen 11.6.1885.

Ilmarinen
2.7.1885; Ilmarinen 25.7.1885.

Ilmarinen
2.7.1885; Hämeen Sanomat 28.7.1885.

Ilmarinen 25.7.1885.

Sanomia
Turusta 31.7.1885.

Uusi Suometar
23.7.1885.

Ilmarinen 30.7.1885.

Finlands
Allmänna Tidning 5.8.1885.

Sanomia Turusta 21.7.1885;
Laatokka 4.8.1885.

Sanomia
Turusta 21.7.1885.

Sanomia
Turusta 31.7.1885.

Uusi Suometar
30.7.1885.

Uusi Suometar
26.8.1885.

Aura 16.7.1885.
Suomenkielisten komentosanojen käyttö oli jo 1600-luvun loppupuolella
Ruotsin aikana esillä,
silloin hanke ei kuitenkaan liene toteutunut. Aleksanteri I:n kauden
loppupuolella vuonna 1826 taas oli koottu komitea valmistelemaan
suomenkielisten komentosanojen ehdottamista Suomen sotaväelle.
Ruotsinkielisten ja venäjänkielisten komentojen rinnalle
ehdotetut komentosanat jäivät kuitenkin vain ehdotukseksi.
Historiallinen Arkisto IX, s. 222, 223.

Viipurin
Sanomat 29.7.1885.

Viipurin
Sanomat 5.8.1885.

Finnlands
Allmänna Tidning 5.8.1885.

Rauman
Lehti 12.12.1885.

Lappeenrannan
Uutiset 11.8.1885; Uusi Suometar 26.8.1885.

Lappeenrannan
Uutiset 3.8.1888.

Uusi Suometar
26.8.1885.

Hufvudstadsbladet
7.7.1885.

Laatokka 21.7.1885.

Savo
30.6.1888; Lappeenrannan uutiset 29.6.1888.

Lappeenrannan
Uutiset 6.7.1888; Kaiku 21.8.1888.

Lappeeenrannan
Uutiset 31.7.1888; Mikkelin
Sanomat 21.7.1888, 28.7.1888. Ratsuväkeä oli vastaanottamassa
runsaasti yleisöä. Rakuunat majoitettiin kaupungin
lähistön kyliin Viipurin suunnalle. Eskadroonat ottivat
loppuleirin aikana osaa useisiin harjoituksiin. Tykistö oli tullut leirille
voimin jo 13.7. Helsingfors
Dagblad 28.7.1888; 8.8.1888; Hufvudstadsbladet 29.7.1888; Kaiku
4.8.1888.

Oulun
Ilmoituslehti 30.6.1888.

Laatokka
31.7.1888; Hufvudstadsbladet 1.8.1888, 7.8.1888; Lappeenrannan Uutiset
10.8.1888; Sanomia Turusta 11.8.1888; Tapio 15.8.1888.

Hufvudstadsbladet
29.7.1888; Kaiku 4.8.1888.

Kaiku
28.7.1888. Nimimerkin mukaan
kaupustelijoiden lisäksi leirikokoontumiset keräsivät
myös jäätelökauppiaita ja "taiteilijoita"
piiriinsä. Viimeksi mainitut tulivat ja antoivat muutaman
näytännön; näyttelijöitä oli yleensä vain
kaksi, mies ja nainen. Sama.

Laatokka 7.7.1888.

Sanomia
Turusta 24.7.1888; Kaiku 28.7.1888; Tapio 4.8.1888.

Hufvudstadsbladet
7.8.1888; Kaiku 21.8.1888.

Castrén
1957, s. 640; Finsk Militär Tidskrift 1901. Kortfattad öfversikt af den
värnepliktiga finska militärens utbildning under åren
1881-1901, s. 599.

VA Valtion
itsenäisyyshistoriakokoelma n:o 13. Finska Militären 1880-1902, s. 26. Åkermanin mukaan Aleksanteri III tervehti
suomalaisia joukkoja sanomalla "goddag finnar", kun taas Nikolai II:n
tervehdys oli varmasti ei-separatistinen "goddag skarpskyttar". Sama.

VA Valtion
itsenäisyyshistoriakokoelma n:o 13. Finska Militären 1880-1902, s. 31, 32.

Finsk
Militär Tidskrift 1901. Kortfattad öfversikt af den värnepliktiga finska militärens
utbildning under åren 1881-1901, s. 599. Pietarista lähetettiin leireille kenraali tarkastamaan ja
harjoittamaan suomalaisten joukkojen maaliinampumistaitoa. Esimerkiksi
heinäkuussa 1898 lähetettiin Lappeenrantaan kenraaliluutnantti
Skarjatin. Skarjatinin adjutantiksi ja tulkiksi komennettu Birger Åkerman
muisteli myöhemmin tehtävän olleen vaivalloista, sillä
kenraali oli ollut mies, joka piti ruoasta ja juomasta niin paljon, että
yöpuulle käytiin myöhään, sen sijaan ylös noustiin
aikaisin. Koko Lappeenrannassa vietetyn viikon ajan käytiin
Åkermanin mukaan nukkumaan kello kaksi ja kello viideltä aamulla
oltiin jo ampumapaikalla. Suomalaiset joukot ampuivat Åkermanin
mukaan hyvin. Koko Venäjän armeijasta olivat Mikkelin pataljoonan
tulokset parhaat, Vaasan pataljoona oli toinen, Oulun pataljoona kolmas,
Viipurin pataljoona viides, Kuopion pataljoona kuudes, Hämeenlinnan
pataljoona yhdeksäs ja Suomen rakuunarykmentti kymmenes.
Rakuunarykmentti oli lisäksi ensimmäinen, jos tulosta verrattiin koko
Venäjän ratsuväkeen. VA Valtion itsenäisyyshistoriakokoelma
n:o 13. Finska Militären
1880-1902, s. 26, 27.

LKA Kazanzovin
muistiinpanot Lappeenrannan linnoituksesta; Upseeriston keskuudessa välit tiettävästi
pysyivät korrekteina. Esimerkiksi aina elokuun viidentenä -
suomalaisten pataljoonien vuosijuhlan aikana - venäläisten
joukkojen upseerit kutsuttiin päivälliselle keisaripaviljonkiin.
Kanssakäyminen oli muuten kuitenkin vähäistä. VA
Valtion itsenäisyyshistoriakokoelma n:o 13; Finska Militären 1880-1902, s. 29.

Castrén 1957,
s. 642, 644, 645; Pravila o slunb b lager pod gorodom Vilmanstrandom 1908, Pravila o slunb b lager pod gorodom Vilmanstrandom 1912, Pravila
o slunb b lager pod gorodom
Vilmanstrandom 1913, Pravila o slunb b lager pod gorodom Vilmanstrandom 1914.

LKA Kazanzovin
muistiinpanot Lappeenrannan linnoituksesta; Castrén 1957, s. 644, 645.